Tak  řečená  Maimonidova  modlitba  lékaře

« La pričre médicale de Maďmonide »,
in : Revue d’Histoire de la Médecine Hébraďque, N°31, Mai 1956, p. 120.

Ó, Bože! Naplň mou duši láskou k tomuto umění a ke všem stvořeným bytostem. Nedopusť, aby mne touha po zisku a slávě od mého umění odvedla, neboť nepřátelé pravdy a nepřátelé lásky k člověku by mne pak snadno mohli využít a vzdálit od šlechetné povinnosti prokazovat dobro Tvým dětem.
	Učiň, ať v tom, kdo trpí, vidím vždy jen člověka. Učiň, ať je můj duch u lůžka nemocného vždy jasný, ať není ničím rozptylován. Ať si je ale vědom toho, co ho naučily zkušenost a věda: neboť velká a vznešená jsou vědecká bádání, jejichž cílem je uchování života a zdraví všech stvořených bytostí.
	Učiň, ať moji pacienti důvěřují mně i mému umění, ať uposlechnou mých rad a doporučení. Vzdal od jejich lůžek šarlatány, šiky příbuzných s tisíci radami a strážce, kteří vždy vše vědí, neboť je to nebezpečná čeládka, která marnivě zhatí nejlepší záměry tohoto umění a přivede pacienty až na pokraj smrti. Když mě hlupáci odsuzují a vysmívají se mi, kéž mne láska k mému umění učiní jako štít nezranitelným, abych mohl vytrvat v pravdě bez ohledu na věhlas, dobré jméno a věk mých nepřátel. Obdař mě, ó Bože, shovívavostí a trpělivostí k pacientům, kteří jsou tvrdohlaví a hrubí.
	Učiň, ať jsem ve všem uměřený, má láska k této vědě nechť je však nezměrná. Nechť si nikdy nepomyslím, že jsem všemocný. Dej mi sílu, vůli a příležitost, aby mé vědomosti stále narůstaly. Mohu dnes ve svém vědomí odhalit to, čeho bych se včera nenadál, neboť toto umění je veliké, ale duch člověka proniká stále dál.