Varianta A (filosofie), český text k interpretaci

Mnozí souhlasně citují argument, který já sám shledávám příšerným. Tento argument má ukázat, že celá představa, že naše slova a myšlenky s realitou kolem nás někdy „souhlasí“, „korespondují“, a někdy ne, by měla být odmítnuta jako zcela prázdná. Udávaným důvodem je to, že není možné „stát vně“ a porovnávat naše myšlení a jazyk se světem. Jediný přístup ke světu, který máme, je přístupem ke světu tak, jak je reprezentován v myšlení a jazyce. Z toho se činí závěr, že říkat některým našim slovům a myšlenkám „pravdivé“ či „souhlasící s fakty“ je pouhým „komplimentem“, který skládáme našim vlastním intelektuálním výtvorům (těm, které nám pomáhají se „vyrovnávat“).
	Kdybychom se otázky realismu mohli zbavit tak jednoduše, pak bychom se mohli zbavit i spousty dalších filosofických problémů, které s ní jsou spojeny. Souhlasím, že nemáme žádný přístup k „nekonceptualizované skutečnosti“. Z toho ale neplyne, že by jazyk a myšlení nepopisovaly něco mimo sebe, i když toto něco může být popsáno jedině popsáním (to jest použitím jazyka a myšlení); a jak lze si povšimnout, přesvědčení, že něco takového popisují, hraje zásadní roli v jazyce a myšlení samotných i, a to je důležitější, v našich životech.
	Abych ukázal, proč nemůže být onen krátký proces s realismem přijat, uvažme následující dva případy argumentů přesně téhož tvaru:
	Argument 1: Představa, že jiní lidé skutečně existují a že já mohu poznat, co si myslí a co cítí, je prázdná, protože nemohu vystoupit ze své vlastní mysli a porovnat své myšlenky o myšlenkách a pocitech jiných lidí s těmito myšlenkami a pocity jiných lidí tak, jak jsou samy o sobě. Představme si, že by někdo vzal tento argument vážně a rozhodl se, že si nemusí lámat hlavu s myšlenkami a pocity jiných lidí, pokud to, co jim provádí, nemůže vést k zážitkům – jeho zážitkům – které by nechtěl mít! Nebyli bychom takovou osobou naprosto vyvedeni z míry? A přitom, jak by se uvažování takové osoby lišilo od uvedené argumentace proti realismu?
	Tato osoba by přijala verzi „metodologického solipsismu“, nauky, podle které je pro mě nejlepším způsobem, jak přemýšlet o pojmech, které údajně referují k jiným lidem, o nich přemýšlet jako o intelektuálních nástrojích, které jsou užitečné pro účely předpovídání asystematizování mých vlastních prožitků. Je závažnou otázkou, v jakém smyslu má být takový solipsismus považován za pouze „metodologický“. Jestliže, jak rádi říkají zastánci argumentu proti realismu, je mluvení a přemýšlení prostě záležitostí produkování „značek a zvuků“, které nám pomáhají „vyrovnávat se“, jak se pak toto stanovisko ve skutečnosti liší od metodologického solipsismu? Jak se liší od toho, když se řekne, že to, čemu říkám „mluvení o jiných lidech“, prostě je produkování „značek a zvuků“ s cílem umožnit mně „vyrovnávat se“? I když se řekne „Nezajímá mě jenom mé vlastní štěstí, zajímá mě i štěstí jiných lidí“, nevede to nakonec prostě jen k produkování dalších značek a zvuků? A jak si někdo může pro sebe zdůvodňovat produkování „značek a zvuků“ nad to, že sleduje, zda jemu umožňují, aby se „vyrovnával“?
	Argument 2: Předpokládejme, že by někdo řekl „Mluvení o budoucnosti po mé vlastní smrti je jenom intelektuálním nástrojem, jehož skutečnou funkcí je prostě umožnit mi předpovídat, co se mi stane, dokud jsem naživu. Koneckonců,“ mohla by taková osoba říkat, „nemůžeme stát vně svého jazyka a myšlení a tento náš jazyk a myšlení porovnávat s budoucností po naší vlastní smrti.“ Proč by si taková osoba platila životní pojistku?
	Uvážíme-li tyto další dva případy tvaru argumentu proti realismu, vidíme, že je-li „realismus“ chápán prostě jako myšlenka, že myšlení a jazyk mohou reprezentovat části světa, které nejsou částmi myšlení a jazyka, pak by neměl být nikdo přesvědčen, že je realismus v tomto smyslu myšlenkou nekoherentní jenom v důsledku toho, že nemáme a nemůžeme mít „přímý přístup“ ke světu vně myšlení a jazyka – není-li člověk ochoten dát se přesvědčit, že by se měl chovat tak, jak by se k jiným lidem a k budoucnosti byl nucen chovat solipsista.

Varianta A (filosofie), cizojazyčný text k překladu a interpretaci

The object of religion as well as of philosophy is eternal truth in its objectivity, God and nothing but God, and the explication of God. Philosophy is not a wisdom of the world, but is knowledge of what is not of the world — it is not knowledge which concerns external mass, or empirical existence and life, but is knowledge of that which is eternal, of what God is, and what flows out of His nature. For this His nature must reveal and develop itself. Philosophy, therefore, only unfolds itself when it unfolds religion, and in unfolding itself it unfolds religion. As thus occupied with eternal truth which exists on its own account, or is in and for itself, and, as in fact a dealing on the part of the thinking spirit, and not of individual caprice and particular interest, with this object, it is the same kind of activity as religion is. The mind in so far as it thinks philosophically immerses itself with like living interest in this object, and renounces its particularity in that it                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                        permeates its object, in the same way as religious consciousness does, for the latter also does not seek to have anything of its own, but desires only to immerse itself in this content.

Der Gegenstand der Religion wie der Philosophie ist die ewige Wahrheit in ihrer Objektivität selbst, Gott und nichts als Gott und die Explikation Gottes. Die Philosophie ist nicht Weisheit der Welt, sondern Erkenntnis des Nichtweltlichen, nicht Erkenntnis der äußerlichen Masse, des empirischen Daseins und Lebens, sondern Erkenntnis dessen, was ewig ist, was Gott ist und was aus seiner Natur fließt. Denn diese Natur muß sich offenbaren und entwickeln. Die Philosophie expliziert daher nur sich, indem sie die Religion expliziert, und indem sie sich expliziert, expliziert sie die Religion. Als Beschäftigung mit der ewigen Wahrheit, die an und für sich ist, und zwar als Beschäftigung des denkenden Geistes, nicht der Willkür und des besonderen Interesses mit diesem Gegenstande ist sie dieselbe Tätigkeit, welche die Religion ist, und als philosophierend versenkt sich der Geist mit gleicher Lebendigkeit in diesen Gegenstand und entsagt er ebenso seiner Besonderheit, indem er sein Objekt durchdringt, wie es das Religiöse Bewußtsein tut, das auch nichts Eigenes haben, sondern sich nur in diesen Inhalt versenken will.

L’objet de la religion comme de la philosophie est la vérité éternelle dans son objectivité même, Dieu et rien que Dieu et l’explication de Dieu. La philosophie n’est pas sagesse du monde mais connaissance du non-mondain, elle n’est pas connaissance de la masse extérieure, de l’être-là et de la vie empiriques, mais connaissance de ce qui est éternel, de ce que Dieu est et de ce qui découle de sa nature. Car il faut que cette nature se révèle et se développe. La philosophie ne fait donc que s’expliquer elle-même en expliquant la religion, et en s’expliquant elle-même, elle explique la religion. En tant que s’occupant de la vérité éternelle, qui est en soi et pour soi – et que c’est alors l’esprit pensant et non pas l’arbitraire et l’intérêt particulier qui s’occupe de cet objet – elle est la même activité que la religion ; et en tant que philosophant, l’esprit se plonge dans cet objet avec une semblable vitalité et renonce pareillement à sa particularité, en pénétrant son objet comme le fait la conscience religieuse, qui elle non plus n’a rien en propre, mais veut seulement se plonger dans ce contenu.